Tror du uværet kommer denne veien?
- Kanskje. - Vi får slå leir for kvelden.
Kom, Tig.
Der setter det i gang.
Det er visst et skikkelig uvær.
Ser du dyrene?
Ser dem ikke, hører dem ikke. Har du sett så dårlig vær før?
Ikke siden Noa og syndfloden.
Du vet vel det, du som var der.
- Hva sa du? - "Du vet vel det, du som var der."
Selv ikke da var det så vått. Én ting er sikkert:
Noa hørte ikke så mye tull fra dem han hadde om bord.
Best å spise litt. Mose?
- Du...! Gjorde det vondt? - Ja.
- Har du fortsatt kortstokken? - Ja.
Finn den fram, så spiller vi litt etter frokost.
Button!
Sett tallerkenene under her.
Skal du spille eller stirre hull i kortene?
Ikke mas.
- Jeg tar fire. - Gi deg... "Tar fire."
Det var det. Jeg gir meg.
Jeg også.
Tillit er viktig, Button. Ikke mist den på grunn av noen kort.
Det regner i hvert fall ikke.
Kle på deg, Button. Hjelp Mose å rydde.
Og så finner dere hestene.
Du kan visste trenge litt muskler.
Fortsett med ditt, du. Du skal nok få sjansen etter hvert.
- Ikke be om flere oppgaver. - Man må bidra med tyngde.
Men jeg er halvparten så stor som deg.
Jeg finner ikke ut av Charley. Vet ikke om han liker meg.
Han liker deg.
Vet du... Boss nølte med å engasjere meg.
For stor til å ri og drive kuene. Redd jeg skulle spise for mye.
Charley overtalte ham, og jeg svikter ikke folks tillit.
- Ikke jeg heller. - Vet det. Men en bør huske det-
- hvis man vil ha respekt fra menn som Charley og Boss.
Dra, Button. Dra.
Button!
Slutt å leke med hunden, og trekk vogna.
Dra!
Ta i.
Se på det!
Boss er litt av en cowboy.
Ja... Sånne som ham lages ikke lenger.
Hovedgruppa går mot vann. Vi finner resten og driver dem mot de andre.
Se på dem... Et par fordømte unger.
Når vi har samlet dem, driver vi dem mot leiren.
Det kan være langt til neste by. Vi trenger forsyninger.
Mose.
Mose!
Ri tilbake til byen vi passerte.
- Når skal jeg dra? - I kveld.
Jeg drar. Jeg kan dra.
- Hvor lang tid tar det? - Kanskje en dag dit og en dag tilbake.
- Jeg kan dra. - Klart du kan, gutt.
Men byen er neppe klar for deg.
- På engelsk. - Faen!
Drittpreik!
Skal du pirke deg i tærne, så gjør det med vinden.
Selv Tig passer bedre på seg selv.
- Du burde fått deg et yrke i byen. - Jeg liker ikke byer.
Det sier du fordi jeg har sagt det. I byen får du tak over hodet,-
- du slipper å sove bakken, og du får mat på kafeen.
Ikke sant, Charley?
Jeg kunne like gjerne snakket til hesten hans.
Ta på støvlene. På tide å jobbe.
Skulle du ha bodd i byen,-
- måtte du ha vasket deg. Ingen ville ha orket stanken.
Hvorfor gjorde du det?!
Fordi du jukser i kortspill.
Jeg ba om unnskyldning for det!
- Jeg ba ham om unnskyldning for det. - Han er visst ikke ferdig med det.
Det begynner å bli mørkt, Boss. Kanskje han er blitt skadd underveis.
Han tar seg vel god tid. Han spiller vel neppe poker?
Han ville ikke spilt med dine penger.
- Tenk om han ligger skadd der ute? - Uansett finner vi ham ikke om natta.
- Han er bekymret. Er du det? - Ja, siden i går.
- Jeg burde dratt. - Mose kan passe på seg selv.
- Hvorfor er han ikke her da? - Du liker jo ikke byer.
Jeg vil ikke dra nå heller, men vi bør finne ham uansett hvor han er.
Ok. Du og jeg drar tidlig. Button kan passe på her.
Button, sett i gang med å lage mat.
Vi er nok tilbake før kveldsmaten.
- Tre par øyne ser bedre enn to. - Bli her.
Vi har jo ikke sett et eneste menneske her.
Noen bør passe på vogna. Du har jobbet hardt.
Du fortjener litt fritid. Bli her.
- Bli her, Tig. - Vil bli med.
Det bare virker sånn. Lysten er vel der, men ikke fysikken.
Ha rifla i nærheten.
Jeg har alltid likt våpen med litt tyngde.
Tok denne fra en mann som ikke kunne betale for noen kuer. Flott våpen.
Jeg har merket meg at du liker noe lettere.
Hallo!
Morn.
- Mat og vann. Strigles med salen på. - Det blir 50 cent for hver.
- Blir dere lenge? - Vi ser etter en fyr.
La meg hjelpe. Har bodd her siden Harmonville var Fort Harmon-
- og soldatene jagde bort indianerne. Jeg kjenner alle rundt her.
Stor mann som trenger en hårklipp. Rundt 30.
Der er utstyret hans.
Vennlig, ung mann. Har vært mye på farten.
Hesten er i innhegningen. Rir han med dere?
- Vet du hvor han er? - Ja, han er i fengselet.
Han røk uklar med noen kvegoppdrettere.
Han ga dem en real omgang, før marshal Poole slo ham med revolveren.
Heldig som ikke ble skutt i ryggen. Husk det når dere snakker med marshalen.
Sal opp hesten hans. Dekker dette gjelda?
Ja. Jeg heter Percy, i fall det skulle være noe.
Vent.
- Hvor lenge har han vært her? - Siden i går ettermiddag.
Ikke lett å få ham inn i cella. Han er stor som en bjørn.
God kveld. Jeg heter Boss Spearman.
Dette er Charley Waite.
Du har en venn av oss i cella: Mose Harrison.
Ja, han er her. Han startet slagsmål i landhandelen.
Mose starter ikke slagsmål, han avslutter dem.
Jeg sa han startet det. Kaller du meg løgner?
- Har du en anklage mot ham? - Masse.
Startet slagsmål, ordensforstyrrelse, var til sjenanse... Bare velg.
- Jeg hørte han ble slått i hodet. - Han klarer seg.
Jeg er her for å hente ham.
Betal boten, så får dere ham. Hva med 50 dollar for hvert lovbrudd?
Det er ran.
- Masse penger. - Ja, det er masse penger.
Jeg har ventet på deg, Mr. Spearman. Jeg heter Denton Baxter.
- Var det dine karer Mose sloss med? - Ja.
I Fort Harmon-området liker ikke folk dem som lar dyr beite fritt.
Folk hater dem mer enn de hatet indianerne.
Og med "folk" mener du ranchere som deg?
Jeg har den største flokken her, tre-fire ganger større enn andre.
Jeg har bygd den opp med mine egne hender. Og byen også.
Ingen fribeitende dyr tar maten fra mine dyr.
- Det er lov å beite fritt. - Tidene er i endring.
De fleste endrer seg med dem. Noen få gjør det aldri.
For noen år siden kom en fribeitende gruppe forbi.
En kveld løp kyrne ut, vognene tok fyr,-
- og en av guttene ble skutt ned fra hesten.
Ble han skutt i ryggen?
Hesten og utstyret er i leiestallen.
Dere kan ta ham med dere i kveld. Ved soloppgang laster dere vogna-
- og driver snyltekveget deres ut av Fort Harmon-land.
La Spearman hente sin kar så de kan bryte opp.
Charley...
Mose...
- Noen sparket ham da han lå nede. - Sier du det?
- Mose, du må komme deg på beina. - Jeg er glad for å se deg, Charley.
Jeg liker ikke denne byen.
Vær så god.
- De ga ham skikkelig juling. - Har dere en lege i byen?
Doc Barlow. Huset bak låven ved kirken. Det har stakittgjerde.
Det står et skilt utenfor.
Bare bær ham inn.
Legg ham der inne.
Jeg henter legen.
- Løft beina hans, Boss. - Rolig.
- Jeg er doktor Barlow. - Boss Spearman.
- Charley Waite. - Mose Harrison her jobber for meg.
Sårene er noen dager gamle.
Marshalen deres hadde ham i fengselet.
Var han i slåsskamp? Han tok visst godt igjen.
Han brakk armen på én av dem. De hadde det vel i vente.
Da tar vi en titt.
Rolig, Mose. Ingen prøver å skade deg.
Du har noen brukne ribbein. Skjorta må av.
Sue, jeg trenger såpe, vann og alkohol.
Drikk dette, Mr. Harrison. Sånn, ja.
Rens sårene i ansiktet. Han har et kutt i hodebunnen.
For god helse... Da får jeg lite å gjøre.
Vi drikker for god helse, for dem som fortjener det.
Dere to kan vente i stuen.
- Det er best om han slipper å reise. - Han må det.
- Hvor mye skylder jeg, doktor? - Jeg tjente nok på Baxters karer.
Skulle ønske han gjorde deg velstående.
Ma'am...
- Doc Barlows kone er vakker. - Du merket deg det, ja.
- Jeg er ikke død. - Godt å høre.
Søt er hun også. Virkelig en dame.
En slik kvinne får menn til å tenke på å slå seg til ro.
Doc ser ut til å jobbe hardt. De prøver nok å lage barn også.
- Det er litt av et bilde. - De er visst verdt mer enn tusen ord.
Hvor er han, tro?
- Fordømte guttunge. - Button er grei nok, Boss.
Hadde noen skadet ham, ville de ransaket vogna.
- Der er han. - Dette vil du kanskje se, Mose.
- Jeg har sett det før. - Jeg har vært ute med flokken.
- Du skulle bli ved vogna. - Hva har hendt med Mose?
- Han fikk noen småproblemer i byen. - De var nok mer enn små.
- Skal vi dra videre? - Når vi har beitet ferdig et sted.
- Har jeg gjort noe galt? - La ham være i fred.
Ta litt kaffe. Fersk, til en forandring.
- Tre ryttere så på flokken i morges. - Hvor?
Kanskje en kilometer unna. De bare satt og så på kyrne.
- De samme? - Nå er de fire.
- Det blir folksomt. - Vi bør vel dra videre.
Det hjelper ikke. Baxter vil ha flokken, eller han vil spre den.
Vil han ha flokken, kunne han holdt dere i byen. Marshalen hadde jo Mose.
Han vil ha oss på ett sted. Langt unna byen når det skjer.
- Det rimer ikke at han ba oss dra. - Det var ikke det eneste han sa.
Folk forteller om sine onde hensikter hvis man hører godt etter.
"For noen år siden lot noen dyrene beite fritt." Ingen meningsløs historie.
Vi får finne ut av det.
Vakkert landskap. Man kan fortape seg helt her-
- og glemme at det fins det som ikke er så enkelt som dette.
Hvor lenge har vi ridd sammen, Charley?
Ni-ti år.
Vet du hva man kaller det? Et decennium. Det er lang tid.
Mye er forandret siden da.
Hva har du i tankene, Boss?
Vi kan forlate kveget og stikke, eller vi kan hindre dem i å spre flokken.
Er kuene verd å bli drept for?
Nei. Men at noen forteller andre hvor de kan ferdes, er noe annet.
Rancheren lot marshalen forklare hvordan de praktiserer loven,-
- før han viste oss at det er han som bestemmer.
Det irriterer meg.
De fortjener det etter det de gjorde mot Mose.
Jeg saler opp hestene.
Hold utkikk.
- Jeg har hagla. Vi holder utkikk. - Dere bør slokke bålet.
Skjul deg i vogna, Button. Jeg vil ikke se deg ute.
Jeg kjøpte sukker i byen. Det ligger i vogna.
Ville ikke likt at han gikk løs på meg.
Hva feiler det deg, Gus? Du har vridd deg hele kvelden.
Ryggen min er vond etter at jeg ble slengt inn i ovnen.
Som om jeg er blitt pult av en 150-kilos hore.
Du slapp billig unna. Se på ansiktet mitt.
Butler vil vel gjøre opp med den store karen som brekte armen hans.
Hørte dere at den brakk? Jeg hørte at den brakk.
Heldigvis skyter han godt med begge hender.
Én brå bevegelse, og dere havner i helvetet. Kom dere på beina.
Kast revolverne på bakken.
Jeg gjentar det ikke.
Spark dem vekk.
Hvem av dere har vondt i ryggen?
- Hvem? - Ham.
Gus? Dere bør ikke overfalle noen tre mot én.
- Vi fant ikke på å overfalle ham. - Reis deg, din drittsekk.
- Hva heter du? - Vince.
Fin forbinding du har. Revolverhånda? Er du rask?
Rask nok.
Hvor mange ryttere har han? Hvor mange ryttere?
Resten er på vei til vogna deres.
Glis i vei, du. Han er ikke til nytte på en stund.
Charley, kast hit saltaskene.
Ta på dere hettene.
Dem i beltet... Ta dem på.
- Av med buksene. - Jeg tar ikke av meg buksene for noen.
Hør etter med det gode øret nå. Av med dem!
Skremmende gjeng, eller hva, Charley?
Legg dere på magen. Rett ut!
Stikk junior i bakken.
Hører jeg en kvist brekke, kommer jeg tilbake og dreper alle sammen.
Charley. Charley!
Ingen Tig som kommer oss i møte.
De svina... De har skutt gutten, men han er i live.
Er det Mose?
Han er død. De skjøt ham i hodet.
Charley...
Charley.
Charley, hent lykta og whiskyen.
Despierta! Kom an, våkne.
De skjøt ham her og slo ham i hodet her. Vi må få ut kula.
Du har gjort det bra, Boss.
- Han slokner og våkner om hverandre. - Han har mistet mye blod.
Et slag i hodet kan gjøre en rar resten av livet.
Du har gjort det du kan. Han trenger legetilsyn nå.
Hvis Button lever til i morgen, legger du ham i vogna og reiser.
- Skal du vente her sammen med kuene? - Ja.
Og jeg dreper enhver jævel som prøver å ta dem.
Du har jammen mye dreping i tankene.
Jeg har aldri motsagt deg. Jeg har overlatt praten til deg.
Men jeg vil ta ham med til legen i byen.
Blir du med, så greit. Eller så gjør vi begge to det vi er nødt til.
- Tror du de bare lar deg dra igjen? - Vet ikke. Button fortjener en sjanse.
Ok.
Jeg dreper Baxter og dem som gjorde dette. Marshalen også, om nødvendig.
Så ha det klart for deg hva som må gjøres.
Jeg har ingen vansker med å drepe. Det har jeg aldri hatt.
Det er fint, Charley.
En mann må ha noe som viser at han har vært her.
- Den forsvinner i neste uvær. - Han har selskap av hunden din.
Han ville likt at du begravde Tig med ham.
Mot slutten var han mer Moses hund enn han var min.
- Det er passende å si noen ord. - Bare snakk i vei med ham der oppe.
Jeg kan stå her og lytte, men jeg snakker ikke med ham.
Jeg vil klandre ham for at han lot en fin gutt som Mose dø.
Han var ikke typen til å klage.
Han våknet med et smil og beholdt det hele dagen.
Han sa god morgen og mente det, om det var en god morgen eller ei.
Jeg har aldri sett maken til ydmyke sjeler.
Tig ville ikke engang drepe fugler mot slutten.
Du har fått etgodt menneske og en god hund. Jeg kan vel også klandre deg.
Det betyr vel amen.
Alt i orden, Charley?
- Det går bra. - Det virket som om du...
Det går bra. Det var bare noen gamle følelser som dukketet opp.
Du og jeg har ikke stilt hverandre mange spørsmål.
Men du har sagt ting de siste dagene...
Ting som det virker som det ligger en historie bak.
- Charley... - Ikke stå bak meg, Boss!
Da jeg var barn, var vi ofte ute i skogen med blåserørene våre.
De var kraftige nok til å drepe fugl eller ekorn.
Der drepte jeg for første gang et menneske.
Han hadde skjøtet på gården etter at min far døde.
Han lot min mor betale på alle mulige måter.
Jeg var vel ikke eldre enn Button da jeg skjøt ham i halsen.
Det ville bli flere drap, så jeg vervet meg.
Det var krig. De var glade for å ha meg der.
Min første trefning var som i skogen.
Vi satt i trærne, og de marsjerte rett mot oss.
Rundt 100 av dem lå døde da kruttrøyken lettet.
Vi gikk rundt og skjøt dem som ikke var døde.
De av oss med talent, ble en spesialenhet-
- som med lett oppakning red inn bak fiendens linjer.
Ordren var å lage røre overalt der vi kunne.
Det tok ikke lang tid før vi begynte å drepe folk som ikke var i uniform.
Slik fortsatte det resten av krigen.
Så reiste jeg vestover. Det var behov for menn med mine ferdigheter.
Og jeg begynte å jobbe for menn som Baxter.
Iblant kan detgå nesten en hel dag uten at jeg tenker på -
- hvem jeg er og hva jeg har gjort.
Han besvimte igjen. Han er verken bedre eller dårligere.
- Du er en ærlig mann. - Jeg vil ikke lyve om Button.
Jeg snakker ikke om Button.
- Er legen inne? - Nei.
- Vi har en hardt skadd gutt. - Legg ham på undersøkelsesrommet.
Hørselen hans er god når han er våken.
Har han blod i ørene, kan det bety at han har kraniebrudd.
- Er du guttens far? - Nei.
- Han heter Button. Han jobber for meg. - Det er visst ikke sunt.
Gå og sett dere i stuen. Dette kommer til å ta tid.
Det er neppe kraniebrudd. Kanskje hjernerystelse. Det er ille.
Vi ser ikke mange skuddskader. Jeg renset såret. Det virker ikke betent.
- Hva med feberen? - Han må ha ro. Kroppen må gjøre sitt.
Vi har reist langt for at gutten skal få pleie av doktor Barlow.
- Hvor er han? - En av Baxters karer hentet ham.
Noen karer hadde et uhell i forgårs kveld.
Fortell meg hva som hendte, Mr. Spearman.
Baxter sendte noen karer for å spre flokken. Vi ville hindre dem.
Vi overrasket og overfalt dem.
Det var dem dr. Barlow lappet sammen.
I leiren vår hadde de skutt Mose i hodet og forlatt Button for å dø.
De skjøt hunden vår.
- Jeg henter penger. - Det er ikke nødvendig.
Vi betaler regningene våre, ma'am.
Sett deg, Mr. Waite.
Er Button hans virkelige navn?
Sett deg.
Det er det eneste navnet vi kjenner til.
- Han er bare guttungen. - Ja...
Vi traff ham i en by i Texas. Han levde av søppel fra en kafé.
Han kunne ikke et ord engelsk. Vi tenkte vi gjorde ham en tjeneste.
Hva med dere?
Dere vet at marshalen jobber for Baxter. Folk så dere komme.
De som gjorde dette, skal få svi. Vi akter ikke å flykte.
Vi kan sende bud på den føderale marshalen.
Rir han i dag, tar det minst en uke. Det blir uvær. Det kan ta lengre tid.
Vi tar oss av marshalen og Baxter på egen hånd.
Hva med Button?
Han kjemper for livet. Vi vil gjøre det samme.
Gjør det som Buttons tilstand krever.
Våkner han, må han bli her i noen dager så vi kan observere ham.
Hva som måtte være best for ham.
Kan ikke holde dere unna paradiset mitt?
Satan sier vel det samme om helvetes porter.
Vi vil sette hestene på stallen og parkere vogna.
Sett i gang, men skynd dere! Det blir et voldsomt uvær.
I svarte...!
Beklager, Charley.
Herregud!
Dere burde ha bygd et annet sted.
Du milde.
Ta hunden!
- Ta hunden! - Det er en hund der, Charley.
Ta dette.
Bak deg, Charley. Til venstre! Ta ham!
- Alt i orden, Charley? - Ja. Selv om jeg nettopp badet.
- Jeg står i gjeld til deg. - Søt valp du har.
- Minner den deg om noen? - En liten utgave.
- For liten til å være ute nå. - Den er min datters. Strømmen tok den.
Skal dere til kafeen, river jeg gjerne i en kopp kaffe på dere.
Kaffe høres godt ut.
Dette er som uværet som skylte bort Gunnisons.
Vannet kom ned fra fjellene og skylte gjennom byen.
- Det drepte mange. - Byen vil være her i lang tid.
Det stemmer. En gang iblant kommer stormen,-
- og byen blir ren som en barnerumpe. Se lyst på det.
- Marshal... - Kjøtt og poteter, som vanlig.
Dette bør dekke måltidet.
Man risikerer livet når man krysser gata.
Takk for kaffen.
Det blir 25 cent. 25 cent.
- Jeg vil ha et ord med dere to. - Vi vil ha mer enn det med deg.
Ingen grunn til å lage bråk her.
Har en arrestordre på dere for overfall på Baxters menn.
Vi har en arrestordre for mordforsøk på gutten som er hos legen.
Og vi har en for mordet på den store karen.
Våre er ikke skrevet av en med blikkstjerne, men av oss.
- Vi vil håndheve dem. - Sier du det?
Vi har ikke noe usnakket med dere andre. Baxters folk drepte vennen vår.
De skjøt en 16-åring også, og de slo ham så hardt i hodet-
- at han kanskje ikke overlever. De prøver å ta kveget vårt.
Marshalen deres vil ikke gjøre noe med det.
Dere liker ikke fribeitende dyr, vi liker ikke å være her.
Man har rett til å forsvare eiendom og liv.
Og vi lar ikke en rancher eller hans lovmenn ta noen av delene.
Vi vil ikke skade uskyldige.
Enhver som hjelper disse lovbrytende fribeiterne, får med meg å gjøre!
Det er opp til deg nå, marshal.
Vi behøver ikke å gjøre opp her og nå. Dere drar ingen steder i dette været.
Men vi ses snart. Det kan dere stole på.
Marshalen venter ikke. Han samler noen menn og kommer etter oss.
Han må ha oss i fengsel når Baxter kommer, for hvis ikke,-
- vil Baxter tenke at marshal Poole ikke er verd lønna.
Har du noe på hjertet, så spytt ut.
Vi tar ham i fengselet, låser ham inne og venter på Baxter.
Hvorfor ikke ri ut til Baxters ranch og ta ham også?
- Bare si ifra hvor jeg skal slåss. - I svarte...! Vent, Charley.
Du spurte, jeg svarte!
Charley, kom inn fra regnet, er du snill.
Kom.
- Det er ingen dårlig idé. - Jeg ber deg bare tenke over det.
Hva syntes du om talen min?
Jeg likte den.
- Bør stille til borgermestervalget. - Du må være i live for å bli valgt.
- Vi vil se til gutten. - Han sover.
- Kom inn. - Sikker? Vi er litt våte.
- Vi vil ikke søle til huset. - Det gjør ikke noe. Kom inn.
- Takk, ma'am. - Vær så god.
Jeg får ikke fingeren inn i hanken.
Vi får ikke de tjukke fingrene inn i hullene.
- Jeg skal hente noe større. - Vi klarer oss.
Hyggelig å sitte ved et bord med fint porselen.
De var min mors. De er det eneste som overlevde reisen hit.
Jeg vet ikke hvorfor jeg tar dem fram. Jeg kan heller ikke holde dem.
- Jeg snakker rett fra levra. - Det beundrer jeg.
- Prøv å leve med det. - Hørte du det?
Ikke noe behov for kone. Vi er som et gammelt ektepar.
Er det ekteskapet som skremmer?
Hvem ville hatt ham? En skabbet, gammel bikkje.
Kanskje jeg bør holde hodet ditt under vann en liten stund.
Jeg har vært gift. Det visste du vel ikke, Charley?
Jeg hadde kone og barn. Og en enkel, liten gård.
Vi var unge. Vi elsket hverandre.
Vi kranglet aldri.
De fikk tyfus og døde, og etter det ville jeg ikke være hjemme.
Jeg har endret mening om det på mine gamle dager.
Hvis Button overlever, og vi overlever Baxter,-
- skal jeg sørge for at han får et hjem å sove i, ikke ute på prærien.
Ta en siste kopp te, Charley. Jeg vil se til Button igjen.
Jeg har ridd sammen med ham i ti år. Han har aldri fortalt at han var gift.
- Hvor skal dere to sove i natt? - Vi vet ikke riktig.
- Det kommer an på omstendighetene. - Marshal Poole?
- Vi har et ekstra rom. Sov der. - Det kan vi ikke.
Dere vil få vansker med marshalen og Baxter.
Og det virker ikke passende å sove her når doktoren er borte.
Jeg kan ta dem.
- Vet du hvor de skal stå? - Jeg så det.
Det har regnet siden vi kom hit. Vannet renner ned hovedgata.
Charley reddet en valp fra å bli skylt bort. Den lignet litt på Tig.
Hør godt etter hvis du kan.
For jeg har noe viktig å si.
Jeg har ikke tatt meg av deg for at du skal dø slik.
Verden er ikke noe perfekt sted, men du har noen ting å avslutte.
Så du må komme tilbake. Hører du?
Kom tilbake.
- Det er dumt å snakke slik til ham. - Nei da. Det er bra.
- Går det bra? - Etter omstendighetene bra.
Det kalte Mr. Waite ham også. Jeg vil be dere revurdere saken.
- Og rømme med halen mellom beina? - Redd ditt eget liv, og hans.
- Han hører på deg. - Charley tenker selv, miss Barlow.
Han er et godt menneske. Han vet hva som må gjøres.
Jeg betaler for Button nå.
Går det ille med Charley og meg, blir han tatt hånd om.
- Jeg vil gjerne skrive ned noe. - Ja, selvsagt.
KLOROFORM
Mr. Waite?
Se på ansiktet mitt.
Unnskyld.
Ingen fare, Charley. Det er bare oss.
Ingen fare, Charley.
Jeg skal ta det.
Han er bare skvetten.
- Hun burde ikke sneket seg fram. - Hun gjorde ikke det.
- Jeg skremte nesten vettet av henne. - Du skremte meg også.
Sånn er det, Boss. Det er ikke pent.
- Går det bra med deg nå? - Ja.
Det var ikke så ille som det så ut til.
To whisky, bartender.
Bartender! To whisky!
Ser du skiltet? Her regnes fribeitefolk som skadedyr.
Han har bedt deg om det to ganger. Vi gjør det ikke igjen.
Bill, det er i orden. De reddet hunden min.
Kunne ikke servert dem om de så reddet Jesus. Mr. Baxter sparker meg.
Er Baxter eieren?
- Gi meg en flaske, så serverer jeg dem. - Det kan jeg ikke.
Nå vil vi ha drinkene våre.
Jeg tar en til.
Det ser ut til at regnet gir seg litt.
Hvis ikke kan vi fiske ørret i hovedgata.
Hils på sønnene mine. Ray og Cory.
- Vi driver med frakt når været vil. - Boss Spearman.
Skarpskytteren er Charley Waite.
- Er det sant, det du sa på kafeen? - Ja.
Gutten hos legen er dødelig såret pga. Baxter.
Legens kone tar seg av ham til legen er tilbake. Miss Barlow.
- Mener du Sue? - Ja.
Hun blir nok en fin kone, men hun er ikke legens kone.
- Hun er søsteren hans. - Søsteren?
Hun er ikke kona hans.
Morn, Mack. Ray, Cory... Whisky, takk.
Det er Ralph Peterson. Han driver butikken her.
Så det er dere som har dyr på fribeite?
Ikke vondt ment. Jeg deler ikke de andres holdning til fribeite.
Det var slagsmål i butikken din for en uke siden.
Noen av Baxters menn gikk løs på vår venn.
Jeg så det. Den store karen dengte de andre tre. Brakk armen på én.
- En revolvermann som het Butler? - Man sier så, ja.
Syntes synd på vennen deres. Er alt i orden med ham?
Han er død.
- Leit. Han virket hyggelig. - En skam hvordan byen er blitt.
Dere kan jo gjøre noe med det.
Hva? Vi er fraktfolk. Ralph er butikkeier.
Dere er vel menn?
Jeg har ikke oppfostret guttene mine for å se dem bli drept.
Dere vet det kanskje ikke, men det fins ting som er verre enn å dø.
Du!
God kveld, mine herrer.
Kom deg inn, ellers blir du stiv i morgen.
Jeg er på vei til saloonen for å se etter dere.
- Jeg ville rive i en drink på deg. - Gjør det nå.
Marshalen har folk i bakhold ved stallen.
Det sitter også en mann i vogna og en i skuret.
- Er marshalen med dem? - Nei, han sitter alene i fengselet-
- og venter på at de kommer med dere... eller dreper dere.
- Takk for advarselen. - Jeg liker ikke marshalens metoder.
- Ikke Dent Baxters heller. - Du er vår eneste venn her.
Her har du til noen drinker. Hold dette for deg selv.
- Hvordan ønsker du å gjøre dette? - Jeg jobber for deg.
Ingen jobber for noen nå.
- Sier navnet Butler deg noe? - Iblant hører man navn.
- Er han så rask som folk sier? - Han er en morder.
- Ville du gjenkjent ham om du så ham? - Lett om man vet hva man ser etter.
Synd om vi blir skutt før vi får gått løs på ham og Baxter.
Vil sitte tørt mens marshalens folk er ute. De er ikke friske i morgen.
Det er vanskelig å gjemme seg her, selv i dette været.
- Hva vil du gjøre? - Jeg har hørt en plan som låt bra.
Så det har du?
Da så...
Han er alene.
- Opp med hendene. - Du må være gal.
Dere er dødsens.
Sa ikke han at du skulle holde kjeft?
- Hva er det? - Kloroform. Jeg stjal den av legen.
Vil du arrestere meg for det?
Jøss!
- Men se her... - Han sover.
Nei. Se her.
Legg fra dere våpnene.
Den veien.
Liker du det?
Vil du ha litt til?!
- Det var helt unødvendig! - Jeg fikk dårlig tid.
Jeg er ikke noe åte, Charley!
- Jeg hører deg. - Best at du husker det.
Du lar meg vel neppe få glemme det? Du liker visst å være irriterende.
Beklager om vi vekket deg. Vi vil se til Button.
Hei, Boss.
Du skremte oss. Vi trodde vi ville miste deg.
- Jeg bare tok en lur. - Godt å ha deg tilbake.
- Vi står i gjeld til deg. Takk. - Takk Gud.
Vi skal gjøre et forsøk.
Dere er vel sultne? Button har spist. Jeg skulle lage frokost.
Å lage til to til er ikke noe bry. Jeg skal bare skifte.
- Du bør prøve å sove litt. - Det skal han.
- Gjør som hun sier nå. - Ja, Boss.
- Boss? - Ja.
Mose?
- Jeg kommer straks, Charley. - Vi ses, Button.
Unnskyld at jeg sier det, men du ser... trøtt ut.
- Det har vært en lang natt. - Vil du ikke sette deg?
- La en gammel cowboy lage frokost. - Det kan jeg ikke.
Selvsagt kan du det.
Takk.
Jeg vil be om forlatelse for tidligere.
- Det er ikke nødvendig. Du ble skremt. - Nei, det var mer enn det.
Jeg prøver å legge noen ting bak meg, men iblant plager minnene meg.
Det pleier å hjelpe å snakke om ting, ikke å stenge det inne.
- Jeg lærer. Prøver, i hvert fall. - Og mer kan vi ikke gjøre.
Jeg er glad Button blir bedre.
Jeg har aldri sett Boss så bekymret.
Legen kommer hjem straks uværet gir seg.
Og med det sikter du til broren din?
Vi trodde at du og legen var mann og kone.
Å... Gjorde dere det?
Fikk ikke vite det før i går kveld. Trodde du var gift.
Det er jeg ikke, Charley.
Fint. Det er godt å vite.
Ellers ville vi ha tenkt feil, og det vil vi ikke.
Nei, selvsagt ikke.
- Mange takk, ma'am. - Ingen årsak, Mr. Spearman.
- Takk, Sue. - Pass på deg selv, Charley.
- Skal du ikke si noe til henne? - Det er ikke noe å si.
Dere ser på hverandre. Det er galt ikke å si noe.
Hva skal jeg si til henne? At vi neppe overlever?
Litt av en trøst.
Jeg vet ikke hva du skal si. Skulle ønske jeg fortalte min kone mer.
Dette er kanskje siste gang dere ser hverandre.
Si hva du vil, men hun har rett til mer enn å se deg gå din vei.
Charley?
Jeg er ikke sikker på hva som er verdt å si.
- Du behøver ikke å si noe. - Jo da.
Boss har rett i det. Han har rett i en masse.
Det er bare...
Jeg er ikke den du tror. Jeg har gjort mye jeg ikke er stolt av.
Jeg håpet at en som var vennlig og omsorgsfull ville dukke opp.
Årene går, en bor i en småby...
Håpet svinner til en knapt husker hva en håpet på.
Jeg ser hvem du er. Hvordan du tok deg av gutten.
Og respekten du viser Boss. Det er kanskje småting.
Men det er nok for en kvinne som ser.
Menn kommer til å bli drept i dag. Av meg. Du forstår vel det?
Ja.
Jeg vil gi deg dette. Det har alltid brakt meg hell.
Jeg kan ikke ta medaljongen din.
Du har ikke noe valg når det er en gave.
- Det ligner deg. - Det er min mor, da hun var ung.
Hun er vakker.
Du skal vite, i fall vi ikke møtes igjen,-
- at jeg mente alt jeg sa. Og jeg satte pris på alt du sa.
Ingenting som har hendt her, har vært noen overraskelse. Unntatt du.
På gjensyn, Charley Waite.
- Fornøyd? - Hvis du er det.
God morgen, gutter.
Frokost.
Gutter, gå vekk derfra.
Av sted.
- Hva ser dette ut som? - Det spiller ingen rolle.
Hele byen vet at det blir skyting. De håper at de ikke blir innblandet.
Baxter og alle morderiske kvegtyver.
Vi er ved leiestallen. Ta med våpen.
Skal jeg bli drept, vil jeg spise søtsaker først.
- Morn. - Morn.
- Hva skal det være? - Jeg har lyst på noe søtsaker.
Søtsaker?
Ja vel. Jeg har alt du kan ønske deg.
Jeg har "kjeveknusere", vingummi, polkagriser, lakris,-
- karamell, slikkepinner, melkesjokolade...
Jeg vil ha det dyreste du har.
Ta en titt i katalogen vår.
Jeg vet hva du vil ha.
Mørk sjokolade. Den er fra Sveits i Europa.
Like ved Frankrike. Den heter Bittersøt og smelter på tungen.
Har du smakt den? Hvordan vet du da at den smelter på tungen?
- Vi har ikke råd til å kjøpe den. - Jeg tar to.
- Vil du ikke vite hva den koster? - Nei.
Og tre av dine beste sigarer.
Min venn og jeg lengter etter sveitsisk sjokolade og en god røyk.
- Disse er fra Havanna på Cuba. - Takk.
- Noe mer? - Det var alt. Hvor mye blir det?
Fem dollar.
Charley.
Jeg skal kose meg med dette senere.
Ri videre mens dere fortsatt har tid.
Jeg prøvde å passe mine egne saker.
Denne er god. Verdt pengene.
- Dere blir drept. - Smak, Ralph.
Kom an.
Den ligger der, og du har ikke smakt den.
Synd å vente evig med å smake på noe.
Prinsessemønster
Charley, vi går.
Percy! Jeg har en sigar til deg, fra Havanna på Cuba.
Du sier ikke det... Jeg har hørt om dem. Mange takk.
- Hva syns du? - Bedre enn stinkadorene jeg røyker.
- Skal dere forsvare dere her? - Ja. Ved vogna.
Da unngår vi kanskje at uskyldige blir drept.
Vi vil legge ut våpen og ammunisjon så det er lett å få tak i.
- Vi prøver å holde oss utenfor låven. - Hent inn dyrene dine.
Lykke til.
- En fin dag å rette opp urett. - Nyt det.
Når det begynner, blir det grisete.
Jeg har ikke overlevd uten å være med på noen skuddvekslinger.
Jeg tviler ikke på motet ditt. Du har mer enn noen jeg vet om.
Men de karene ved trærne, som vi lot gå...
Det var min beslutning. Trolig en tabbe.
Det var ikke det jeg mente. Det var kanskje en tabbe, men...
Men det er det jeg alltid har respektert hos deg.
Måten du har behandlet andre på. Også meg.
Du har ikke oppsøkt problemer, og det har holdt meg unna problemer.
Problemene har funnet oss, og skal vi klare oss...
Snakk i vei, Charley. Jeg lytter.
De er selvsikre fordi de er flere. Især hvis vi står her ute.
Vi har ingen fordeler, men er de her ute, har de også få fordeler.
Ikke alle er mordere. Bare noen få, som Butler.
Jeg ser etter ham.
De fleste er leiefolk. Omstreifere, kanskje ekssoldater.
Resten er cowboyer. De stiller seg ikke opp foran oss.
Det skjer fort når jeg begynner å skyte, så bruk farten.
De vil bevege seg eller stå stille. Kanskje de stivner helt.
Gå mot dem med hagla. Fyr av begge løpene, slipp den,-
- trekk pistolen og løp mot de andre våpnene.
Jeg prøver å gjøre det samme.
- Låter som du har tenkt ut alt sammen. - Jo da...
Bortsett fra delen der vi ikke blir drept.
Best å røyke disse mens vi har sjansen.
Jeg lurer på å slutte i kvegbransjen.
Du har bare sagt at Button og jeg burde komme oss ut.
Kanskje mine egne ord slo an hos meg.
Selger jeg kveget, kan jeg kanskje kjøpe en saloon et sted.
Man kan holde seg avkjølt om sommeren og tørr om vinteren.
Noen dansepiker ville vært fint. Jeg må få meg noen.
"Hvis jeg dør, vær så snill å selge min gode hest,"-
- "min gode sal og revolverne og kjøp et teservise til miss Barlow."
"Charlie Waite."
"PS. Jeg liker dette. Men jeg vet ikke... "
"Prinsessemønster."
- Å, helvete! - Hva er det?
Ser ut som du ventet for lenge. Som med oss og dyr på fribeite.
Den er god. Smeltet eller ei.
Du er visst lenket til arbeidet, marshal.
- Kom deg opp, Poole. - Han er udugelig.
Få dem opp! Få dem edru!
Jeg har på følelsen at byen får en ny marshal.
På tide å ta seg av fribeiterne. La hestene stå.
Vi går til vogna deres og tømmer våpnene i dem.
Ellers skyter jeg dere.
Dere tre går utenom bygningene, gå inn i sidegatene. Kom an.
Vekk herfra, Hayley.
Vi røyker ferdig senere.
Vil ikke møte min skaper uten å vite navnet ditt. Mitt er ikke Waite.
Det er Charles Travis Postlewaite.
Hva er ditt? Det er ikke Boss.
Jeg mener det, Boss.
Det er Bluebonnet.
Bluebonnet? Ikke noe mellomnavn?
Bare Bluebonnet Spearman. Ikke si det til noen.
Jeg vil høre deg sverge på det.
Jeg sverger.
Bare i tilfelle.
Han sa åtte. Jeg teller fem.
- Dere burde stukket da dere kunne. - Rømmer ikke fra feiginger.
Marshalen er ikke med dere.
Det er ikke så morsomt når dere er blitt skutt og ligger der dødende.
- Drepte du vennen vår? - Stemmer.
Jeg skjøt gutten også. Og jeg nøt det.
Hayley!
Unna!
- Hvor er bakdøra?! - Denne veien.
Den er låst.
- Er du truffet? - Ingen fare!
Du...
Kom deg ut herfra!
Trekker du av, lapper ikke jeg deg sammen!
Ta vesken din. Du blir med meg.
Kom deg opp, Poole!
- Kom dere ut dit. - Vi er ikke oss selv ennå!
- De har skadet deg. - Lenge siden siste strid.
- Jeg falt. Tror jeg brakk foten. - Gamle tosk.
Sigaren gjorde meg oppspilt.
- Charley. - Vent her.
- Vent, Charley. - Jeg vil ikke se meg over skulderen.
- Charley! - Du sa vi skulle drepe alle.
- Det akter jeg å gjøre. - Drepe, ikke myrde.
- Det er hårkløveri, Boss. - Jeg hørte hva du sa.
- Jeg kommer ikke etter deg. - Nei, det gjør du ikke.
Jeg lar deg ikke gjøre det. Da er du ikke bedre enn Poole eller Baxter.
- De begynte med å drepe Mose. - Rettferd og hevn er ulike ting.
Ikke i dag. Flytt deg!
Hør på ham! De tvang deg til å gjøre dette.
Men ikke gjør dette til noe ille.
Dette er ikke riktig måte.
Mister... Takk.
Gjorde det ikke for din skyld. Forson deg med dine onde handlinger.
Sue! Kom deg inn her!
Herregud!
Flytt dere!
Button!
Slipp damen! Slipp våpnene!
Vi har gutten, Spearman!
Slipp våpnene og kom ut, ellers skyter jeg ham.
Dere har ti sekunder på dere!
Vi gir ikke fra oss våpnene. Han dreper Button uansett.
- Én! - Våpnene er vår eneste sjanse.
To!
- Tre! - Sue!
Hold opp! Hold opp med en eneste gang!
Fire!
- Sue... - Du er en skam, marshal Poole.
Det har du alltid vært.
Vet det. Det er bare sånn det er.
Fem!
Seks!
- Har du hvilt deg, marshal? - Dere får straks hvile lenge.
- Er det ikke nok dreping? - Det er nok når dere er døde.
- La kvinnen og gutten gå. - Slipp våpnene på bakken.
- La henne ta ham med til legen. - Han er i fengsel. Så slipp våpnene.
Jeg skal knuse alle som tar deres parti!
Etterpå tenner jeg på husene deres og driver kvinner og barn ut på prærien.
Dere kvinner bør passe på mennene deres.
Hvis dere ikke vil oppfostre farløse barn.
Mack Langley. Spiller ingen rolle om du rømmer eller blir.
Du og sønnene dine er så godt som døde.
Mack Langley er vår venn.
Jeg kom ikke helt fra Irland for å se min jord bli pisset på av fribeitere.
Dere skal legge fra dere våpnene.
Han først. Revolvermannen.
Du mister visst hæren din, marshal!
- Gikk den gjennom? - Ja.
Er han truffet, Sue?
- Er han truffet? - Nei, men han blør voldsomt.
Kan du stoppe blødningen?
- Jeg skal drepe deg, Baxter! - Bare kom an.
- Dekker du meg? - Vi venter. Han blør nok i hjel.
- Button trenger legehjelp. - Døra er låst.
Ikke etter en haglladning.
Jeg venter på deg, Spearman.
Jeg skal nok ta deg, drittsekk!
Alt i orden, Charley?
- Klar? - Ja.
- Jeg er døende. - Og hvorfor det? For flere kuer?
Du drepte en god kar. Og kanskje gutten der ute. Du får ingen sympati.
Du er ingenting.
Kanskje det. Men jeg er fortsatt i live om noen minutter.
Drep meg, da.
Nei.
Jeg kaster ikke bort en kule for å spare deg for smerte.
Din venn er i saloonen. Han sendte alle ut.
Han ba om å få treffe søsteren din.
Han vil snakke med deg, hvis du ikke blir støtt av å gå til saloonen.
Sue...
- Doktor... - La ham legge seg der.
- Har Baxter slekt? - Bare en datter.
- Noen bør informere henne. - De var ikke akkurat på talefot.
Men hun er hans datter. Slektninger er pussige når det gjelder slikt.
Beklager at du måtte gå inn her så alle så det.
Jeg bryr meg ikke om hva de tenker. Du trenger ikke reise deg opp.
Jeg ville fortelle at jeg reiser om en dag eller to.
Jeg vil gjerne at du skal bli. Det er det også andre som ønsker.
Jeg har tenkt på det.
Hvert eneste hjørne her betyr vonde minner.
Jeg har ventet lenge på å få uttrykke mine følelser.
Og jeg vet at du har følelser for meg.
Det har jeg.
Men jeg er ikke noe bedre enn dem som ville drepe oss.
Du har kanskje gjort onde ting. Men dette var ikke en slik ting.
Får ikke drepingen deg til å tvile?
Jeg er ikke redd for deg.
Den brakte meg hell, akkurat som du sa.
Den er din nå. Behold den.
Jeg har ikke svarene, men folk blir forvirret-
- når det gjelder det de har gjort og hva de tror de burde gjort.
Alt det de tror de er, påvirker dem slik-
- at de ikke ser hva de kan bli.
Jeg har stor tro på oss, Charley.
Jeg venter ikke i all evighet, men jeg vil vente.
Og når du er langt borte, skal du tenke på det.
Og...
Komme tilbake til meg.
Jeg er forelsket i deg, Sue.
Det har jeg vært fra første stund. Det tok tid før jeg skjønte det.
Jeg er ikke typen du hadde forventet deg.
Var jeg din bror, ville jeg ikke sett meg som noen idealmann.
Charley...
- Vet du hvor gammel jeg er? - Det bryr jeg meg ikke om.
Jeg er ingen ungpike lenger.
Du er den peneste kvinnen jeg har sett.
- Jeg har opplevd skuffelser. - Jeg blir ikke en av dem.
Trodde ikke jeg ville leve så lenge. Men slik jeg har levd,-
- spilte det ingen rolle.
Å ri min vei og tenke at jeg kanskje ikke får se deg igjen,-
- var nok den verste følelsen jeg noen gang har hatt.
Jeg vet at jeg kan bli en god ektemann for deg.
Jeg har ikke spurt deg ordentlig, men det gjør jeg nå.
Vil du gifte deg med meg?
Charley...
Ja. Jeg vil gifte meg med deg.
Får jeg kysse deg?
Jeg vil gi deg tusenvis av slike innen jeg gir meg.
Charley. Legen har visst endret mening om deg.
- Er det noe i veien? - Nei da, alt er bra.
Jeg glemte å si at jeg vet mer om saloonen når dere er tilbake.
Vær forsiktige.
Charley... Sue.
Jeg kommer snart.
- Saloon? - Jeg sa jo at jeg vil slutte med kveg.
Det fins en saloon hvis eier døde nå nylig.
Jeg håper du vil bli partneren min.
Jeg har ikke råd til det. Ikke halvparten engang.
La den som har vett, ta seg av tenkingen. Sue...
Du kommer vel tilbake? Jeg venter på deg, Charles Postlewaite.
Din sladrekjerring!
Kan ikke holde noe for seg selv.
Du må dra tilbake nå. Ikke mist hustakene av syne.
Jeg mener det. Du må gå.
Hvordan skal dette fungere hvis du ikke gjør som jeg sier?
- Jeg sa jeg vil gi deg tusener slike. - Det skal jeg passe på at du gjør.
Da samler vi kuene.